PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
O DESET MĚSÍCŮ DŘÍV
Během party jste nikdy neodešla ven do palácových zahrad. Ani na chvíli?
- Ne. - Pamatujete si, kudy jste odešla domů?
Odešly jsme stejně, jako jsme přišly. Hlavním vchodem u parkoviště.
Takže jste nikdy nebyla v zadní zahradě, kde jsou vodní nádrže?
- Ne. - Kolikrát to ještě musí zopakovat?
Zítra Palazzo Te pročeše forenzní. Budou tam, dokud něco nenajdou.
Pokud chcete svou výpověď pozměnit, udělejte to teď.
Prokurátorko, má klientka se vyjádřila velmi jasně.
- Ať to potvrdí. - Už jsem vám o tom večeru řekla vše.
Co mám ještě říct?
- Na něco jste zapomněla. - Vážně?
V 0:02 jste zavolala...
svému otci. Hovor trval 58 vteřin. O čem jste spolu mluvili?
Ano, přítomnost Angelicy mi vadila.
- Otec je pro mě vždy jako jediný oporou. - Jen jeho můžete poprosit o pomoc.
- Říct mu, že jste právě něco podělala. - Prokurátorko, prosím.
Jaký je váš otec? Váš anděl strážný, který vás chrání před následky vašich činů?
Dáme si pauzu.
Děkuju.
Máte přece stejně panovačné otce. Jaké bylo vaše dětství pod dohledem?
Vyrůstat ve stínu význačného soudce... To on vás přiměl stát se prokurátorkou?
- Lindo... - Možná po smrti vaší matky.
- Máme něco společného. - Lindo, teď ne.
Ale ano.
Snažíte se tenhle případ vyřešit, abyste byla jako on? Abyste získala jeho respekt?
Ptám se jen, protože chci vědět, proč tu jsem.
Típněte to.
PROCES
Jsme na místě.
V domě bydlí Nicola Tomei se svou matkou. Pracuje pro cateringovou firmu,
kterou si najali třetího března do Palazzo Te.
Kurva, je to jejich soused.
Policie ani prokuratura ho nevyslýchala, nezmínili se o něm. Neexistoval pro ně.
Až doteď.
- Co kdyby byl vrah. - Budeme se držet zpátky.
Víme jenom, že se přel s Angelicou. A to podle Silvie Orricové.
Na mistrovství světa ve lhaní by skončila třetí nebo čtvrtá.
- Jak to myslíš? - Na výhru není dostatečně důvěryhodná.
- Co o něm víme? - Potřebuju čas.
To jediné teď nemáme.
Co mám dělat?
Něco mě napadlo.
Letiště na Kapverdách. Tady ho máme. Massimo Lorenzi.
- Nasedá na noční let do Ria. - Brazílie?
- Máme ho. - Byli jsme tak blízko.
Aspoň víme, kde je.
- Zopakujte to, prosím. - Nemůžu mluvit.
Jsem prokurátorka. Nebo vám můžu dát státní zástupkyni.
- Váš podezřelý je... - Ne. Je to sveděk, ne podezřelý.
- Zavolám vám zpátky. - Kdy?
- Poslyšte... - Odpovězte mi.
Musím to probrat se svým týmem. Jak říkám, je to vážná záležitost.
Dobře, děkuju.
- Nuže? - Ještě dnes nám dají vědět.
Bylo by lepší mít něco před slyšením.
Příjemnou zábavu.
Okamžitě mi dejte vědět, až se ozvou.
- Neboj, vyřídím to. - Copak mluvíš anglicky?
- Ne. - Takže?
Francesco, zařiď to. Andreoli, jdeme.
DRUHÉHO ÚNORA ŠESTÉ SLYŠENÍ
Pane Monaco, předvolala jsem vás jako svědka, a to z jediného důvodu:
kvůli telefonátu mezi vámi a vaší dcerou v 0:02 čtvrtého března minulého roku.
Ve stejný večer, kdy se konala party.
- Pamatujete si jej? - Jistě.
A pamatujete si, o čem jste hovořili?
Dcera mi chtěla popřát dobrou noc. Řekl jsem jí, že mi přijde smutná.
Přiznala mi, že je, ale neřekla proč. To jsem ještě nevěděl o Claudiových aférkách.
- Zmínila se o Angelice Petroniové? - Právě jsem vám to pověděl. Ne.
- Neřekla vám: „Právě jsem ji zabila?“ - Ale no tak, ctihodnosti!
- Musím skutečně odpovědět? - Musíte.
- Ne. - Takže vám jen řekla: „Dobrou, tatínku.“
- Ctihodnosti, jen provokuje svědka. - Copak vy neděláte totéž?
- Ano... - Přejděme k věci. O co jde, prokurátorko?
O skutečnost, že se pan Monaco mohl dozvědět o zločinu ihned po jeho spáchání.
- „Mohl?“ To jsou žvásty. - Mohl se podle toho zařídit.
- O čem to mluvíte? - Pane Monaco, znáte tohoto muže?
- Víte, že znám. - Povíte nám, kdo to je?
Massimo Lorenzi, bývalý šéf ochranky mé holdingové společnosti.
A ve snaze ochránit bezpečnost tak velkého impéria, do kterého patří...
abych zmínila ty nejrelevantnější aktivity:
většina petrochemického průmyslu ve městě,
stavební firma působící po celé Evropě a finanční společnost.
Zaměstnal jste zločince, který byl odsouzen
za vydírání a napadení.
Rozhodl jsem se ho zaměstnat až poté, co si odseděl svůj trest.
Podle záznamů jste mu zavolal v 0:03. Okamžitě po telefonátu s vaší dcerou.
- Proč? - Obchodní záležitosti.
O půlnoci?
Moc toho nenaspím. Totéž očekávám od svých zaměstnanců.
A úplnou náhodou bylo další den ve vašich výdajích manko.
- Výdaje řídil Lorenzi. - Ano, velké manko.
Byla to částka přes 300 tisíc eur.
A nebyla to náhoda. Volal jsem mu s tím, že se mi nelíbí jeho pracovní morálka
- a aby se vzpamatoval. - Načež pan Lorenzi zmizel.
Možná jste mu tehdy řekl, aby se vydal do Palazzo Te
a ujistil se, že vaše dcera Linda Monacová tam nezanechala žádné stopy po vraždě.
To je absurdní.
Ještě absurdnější je, že máme uvěřit tomu, že ono manko
a náhlé zmizení Lorenziho nesouvisí s tím telefonátem.
Jste někdo, kdo vše zařídí, že? Jako s Olivií Franciosovou.
Se slečnou Franciosovou jsem neudělal nic špatného.
- Ne? - Ne.
Zařídil jsem jí ty nejlepší doktory
a ubezpečil ji, že bude doživotně kompenzovaná,
ačkoli lhala, když z té nehody vinila Lindu. Člověk v mé pozici
nemůže připustit, aby jeho rodina byla očerňovaná nebo obžalovaná,
- i kdyby nepodloženě. - Uplatil jste Olivii Franciosovou.
- Jen uplácíte lidi! - Další provokace!
A uplatil jste i Lorenziho!
Dal jsem mu šanci něco odčinit. Zradil mou důvěru.
Omluvte mě na moment, ctihodnosti.
Ozvali se z Brazílie...
- Jsme připraveni? Můžeme pokračovat? - Ano.
Řekl jste, že Lorenzi zradil vaši důvěru.
- Kdybyste ho opět viděl, pokáráte ho? - Samozřejmě.
Pak rád uslyšíte, že Lorenzi je na cestě domů.
Nehledali jste ho sami. Chvíli mi to trvalo, ale nakonec jsem ho našla.
Chcete vědět, kde je?
- Povídejte. - V Riu de Janeiro.
Zažádali jsme o vydání a dnes jsme začali vyjednávat s Brazílií.
Tam máte mimochodem spoustu pozemků, že?
Ano, v té zemi mám spoustu nemovitostí. A také ve Střední a Jižní Americe.
- Vyplatí se tam teď investovat. - Ale Brazílie má další výhodu.
Málokdy vyhoví žádosti o vydání.
- Skutečně? - Tvrdíte, že jste to nevěděl?
Ne. Nikdy jsem neměl důvod si tuhle informaci zjišťovat.
- Jste nervózní. - Ano, jsem.
To by byl každý nespravedlivě obviněný.
Jediná nespravedlnost je, že nám Brazílie nevyhověla.
Spravedlnost nedosáhne všude a někdy ji omezují samy zákony.
Kvůli zákonům Brazílie o vydávaní nebudeme mít možnost Lorenziho předvolat,
ani ho vyslechnout. Už můžete být klidný, pane Monaco!
Co si to dovolujete? Urážet mě tedy nebudete!
V křížovém výslechu jsem se snažil vrátit k faktům, ale...
Nemusel jste se rozčílit. To nám nepomohlo.
Já vím. Uškodil jsem tím Lindě.
Neřekla ani jedno pravdivé slovo.
Soudci by přece měli být nezaujatí.
Copak vy tomu věříte?
Jsem loajální člověk.
Ale když mě někdo nespravedlivě osočí...
Kontaktuj svého vyšetřovatele. Dělej, co musíš. Každý něco tají.
Nashle.
Dobré ráno.
Mám udělat snídani?
Nech to na mně.
Děkuju moc.
- Je jasně lepší. - Je to jen předpřipravený croissant.
„Předpřipravený?“ Takhle teď mluvíš?
To jsou ta léta studií ve Florencii. Zníš jako akademička.
- A jak tomu říkáš ty? „Připravený?“ - Nijak, jen ho jím.
Prostě mi chyběly.
- To je tam tak hrozný jídlo? - Jo.
Což je problém, když neumíš vařit. Proto to mezi náma nefungovalo.
- Ani jeden neumíme vařit. - Takovou kuchyni si nezasloužíme.
A co ona? Umí vařit?
Už jsi to nemohla vydržet, viď? Trvalo to dva týdny, ale už žárlíš. Neumí.
- No tak... - Začal jsem si o tebe dělat starosti.
Hej.
Jsem tady, ne?
No tak.
Ty jsi ale trdlo!
- Tvůj otec to zrovna nezvládnul. - Jen řekl pravdu.
Pravdu? Už tisíckrát jsem ti říkal, že na pravdě nezáleží.
Držme se toho, co můžeme prokázat.
Tohle dokazuje, že jsi byla tam, kdes být neměla. Venku na zahradě...
- kde tvrdíš, že jsi nebyla. - Přesně tak. Někdo to tam musel nastrčit.
No bezva!
„Pardon, ale věřte obžalované, ne prokuratuře. Ušili to na ni.“
Jak to, že mě to ještě nenapadlo? Dokonalá strategie.
Je tvoje práce s nějakou strategií přijít.
A co ta fotka?
To nejsem já. Nikdy jsem tam nebyla.
Co s tebou dneska je? Jako bys byl najednou přesvědčený, že jsem ji zabila.
Podívej, tahle myšlenka by mi neměla dělat starosti. A nikdy nedělala.
- Co se změnilo? - Tentokrát jde o tebe.
A táta chce, abych si nebral servítky.
Vždy jsem si dělal, co jsem chtěl, ale nikdy jsem neporušil pravidla.
Takže jestli to mám riskovat,
je to jiné.
A jde mi o tvou nevinnu. Má to na mě vliv, Lindo. Takhle nemůžu pracovat.
Kdyby ti o mě šlo tak, jak říkáš, uděláš to.
Začala jsem ti důvěřovat.
Začala jsem znovu doufat.
Ale mám, když mi nevěříš ani ty?
Kam jdeš?
Strážníku?
Skončila jsem. Díky.
Čau.
Jsi v pořádku?
Znáš to, když ti mozek prostě...
- Zamrzne? - Jo, přesně.
Na dalším slyšení představí Guerrová nejdůležitější důkaz prokuratury.
Všechno závisí na DNA na tom špačku.
Musíme vyvrátit jediný materiální důkaz, který usvědčuje Lindu, že tam byla.
Našel jsem případy, kdy takový důkaz byl prohlášený za klamný.
Toho se musíme chytit.
Nesprávnost vědy, která je často považována za chybující.
- Souhlasím. Jediný způsob. - To nestačí. Nejde jen o DNA,
- ale i o značku cigarety. - To bohužel nezměníme.
Linda může vždy říct, že tou částí zahrady procházela
- při příchodu na party. - To během výslechu popřela.
Když to teď popře, jen to zhorší.
Ruggero?
- Co? - „Co?“ Řekni něco.
- Klamný. - Cože?
- Něco jsem řekl. - Teď není čas na vtipy. Tak co myslíš?
- Souhlasím. - A s čím?
- Se vším. - Kam jdeš?
- Ruggero, u soudu budeme slabí. - Byl to jen šuk, nemusíš za mnou chodit.
Je mi u prdele, že jsme šoustali! Poslouchej mě. Jinak naše snaha...
Proč používáš plurál? Jakou snahu jsi vynaložila ty?
Vynakládám ji teď, abych tě uklidnila.
Buď zticha a zůstaň tady.
No konečně. Že vám to trvalo.
Čekal jsem na vás ze zdvořilosti, vyjádřil jsem se víc než jasně.
Takže...
Dvakrát nezaplatili včas nájem.
Ale nakonec ano.
Hrozba vystěhování od tvýho klienta musí být jen nepovedený vtip.
Vrátíš se do kanclu a zavoláš mu,
aby si to narval do prdele. Promiň, mami.
Rozumíš? Protože Piero a Lida se nikam neodstěhují,
Podle smlouvy nejdřív za dva roky, tři měsíce a osm dní.
Když to neuděláš, můžeš se rozloučit se všemi svými klienty.
Všichni se to dozví a budeš v háji. Buď se stane jedno, nebo druhé.
- Nedáváš mi na výběr. - Přesně tak.
Vypadni i s těma falešnýma hodinkama.
Kdo ještě dneska krucinál nosí falešný hodinky? Zmiz.
Ostroun.
Žralok, tati.
- Ostroun, žralok, je to totéž. - Zničil jsi ho.
- To tam necháš stát svou přítelkyni? - Ne, to není moje přítelkyně.
- Slečno, sedněte si. Dejte si něco. - Ne, tati. Jedeme. Máme práci.
Něco snězte. Ale jdi ty. Výjimečně nás navštívíš, tak tě musíme rozmazlit.
- Ráda. - Máme gnocchi ala sorrentina.
- Jsou moc dobré. - Nemohla bych si přát nic lepšího.
- Výborně! Přines je. - Ty zatím prostři.
- Donesu červené víno. In vino veritas! - Perfektní, ne?
Jak jako perfektní?
Ale jdi.
Ty se nevzdáváš, co?
- Nejsi zrovna nenápadná. - Jen mám hlad.
Máš hlad. No dobře.
Ještě jednou si to zopakujeme.
Byl jsi v zahradách Palazzo Te spolu s forenzním týmem...
pak ses vydal k vodním nádržím...
- A? - A...
tehdy se změnil můj život. Ne, že bych zjistil, že jsem skvělý detektiv.
Už u železniční policie jsem věděl,
že ze mě bude někdo jako Sherlock Holmes, Nero Wolfe...
- To byl právník. - Jo.
- Magnum P.I. - Očko.
Soukromé očko s tím nemá co dělat. Ne, madam. Skutečná změna nastala,
když jsem ti jako pes donesl kost a tys mi začala tykat.
- To bych u soudu nezmiňovala. - Správně, to říkat nebudeme.
Každopádně to byla Linda. Se zapálenou cigaretou v zahradě. Tady.
- Tak jo, hotovo. Jdi domů, Andreoli. - Ano, už půjdu. Jsem trochu unavený.
Půjdu za svou ženou, jako detektiv Columbo. Jemu přece podobný jsem.
Pamatuješ si ho? Byl to geniální mizera. Dobrou noc, prokurátorko!
- Dobrou. - Dobrou.
- Už jsem chtěla jít, potřebuješ něco? - Ne.
Tady je číslo na primáře. Prý má být skvělý.
Mohl by pomoct tvojí sestře.
Zavolej mu.
Děkuju.
- Ahoj. Zítra. - Ahoj. Tak zítra.
- Díky za večeři. - Vždyť jsem za ni neplatil.
To proto ses stal právníkem?
- Abys utekl pryč? - Je to trochu komplikovanější. A ty?
Proč ses stala právničkou?
- Abys mohla nosit obleky? - Vtipný.
Po promoci jsme si s kamarády otevřeli malou advokátní praxi.
Byli jsme mladí, schopní... připravení na vše.
Jednou za námi přišel muž, že dostal rakovinu z Monacovy rafinérie.
Už ji přestavěli, ale tehdy to byl problém.
- To skutečně byl. - Jo.
U soudu jsme měli dost dobrou šanci získat odškodnění, ale...
- prohráli jsme. - A to ti zlomilo srdce.
Ne.
Přiměla jsem je prohrát.
Úmyslně. Výměnou za práci, kterou mám teď.
Nevím, co tě pohání kupředu, nebo co vlastně chceš.
Ale jestli chceš výhru, víš, že jsme slabí.
Tak co navrhuješ?
Potřebujeme něco víc. Odteď až do konce soudu.
Co to má být? Monaco se bojí, že jsem to nepochopil?
Teď mě dobře poslouchej.
Povídej.
Doktore Ferraro, jste tu jako technický poradce.
Analyzoval jste DNA na cigaretovém špačku, na který se teď díváme.
- Ano. Značka „Golden Black“. - Stejnou značku kouří i obžalovaná,
jak vyplývá z předloženého důkazu: pravidelné objednávky Lindy Monacové
od výrobce ve Velké Británii. Jedná se o dost vzácnou a drahou cigaretu.
Doktore Ferraro, bylo možné z analýzy DNA určit identitu?
Jinými slovy, kdo tu cigaretu kouřil?
Ano, DNA odpovídá obžalované Lindě Monacové.
Žádné další otázky. Díky, ctihodnosti.
Pane obhájce, jste na řadě.
- Vzdávám se křížového výslechu. - Co to děláš?
- Děje se něco? - Ne, nic.
Doktore Ferraro, můžete jít.
DESÁTÉHO ÚNORA SEDMÉ SLYŠENÍ
Prokurátorko Guerrová.
V tom případě povolávám svědčit superintendanta GIacomo Andreoliho
z kriminálního policejního oddělení prokuratury.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
- Vraťme se k 15. březnu minulého roku. - Na ten den jen tak nezapomenu.
Proč?
- Giacomo! - Ahoj.
Co tady děláš?
Dohlížím na vyšetřování.
Přiznám se, že jsem si tehdy chvíli říkal, co tam vlastně dělám.
Uprostřed toho všeho...
Ale nakonec...
- Fajn, tak na to dohlížej. - Jen běž. Neflákej se!
V ten stejný den našel forenzní tým kousek šatů Angelicy Petroniové,
co byl zamotaný do čističky. A přesně v ten samý den
nám došlo, že k vraždě té dívky došlo tam.
A že její tělo bylo hozeno do jedné z vodních nádrží v palácových zahradách.
Ale to místo, kudy jsem zrovna procházel,
forenzní tým ještě neprohledal.
Hned jsem to poznal.
„Golden Black.“ Tu samou značku kouřila Linda Monacová
během výslechu na prokuratuře.
Obžalovaná vždy popírala, že by během večera byla v zahradách paláce.
Tvrdí, že šla po hlavní cestě, která vede ke vstupu.
A že nikde jinde v zahradách nebyla.
Tento důkaz s otiskem její DNA dokazuje naprostý opak.
Žádné další otázky.
Doktore Barone, chcete přejít ke křížovému výslechu?
Doktore?
Ano, ctihodnosti.
Takže... podle vašeho příběhu
jste neměl všechno potřebné, abyste mohl onen důkaz sebrat.
Hezky jste si zaběhel do základního tábora,
kde byly u přilehlého bulváru zaparkované auta forenzní policie
a vzal jste si bednu s veškerým potřebným vybavením.
- Ano. - A nikoho jste na to neupozornil?
Myslím tím poté, co jste našel toho špačka ve váze a než jste ho sebral.
Ne, neupozornil. Ne.
- Proč? - Proč? Protože, řekněme, že...
Chtěl jsem být tím, kdo našel tuhle... tuhle věc.
Byl jste hrdina dne. To na někoho, kdo v životě nic nevyšetřoval, není špatné.
Z toho, co vím, jste pracoval pro železniční policii, je to tak?
- Přesně tak. - Tam se žádné vraždy nevyšetřují.
- Nespolupracujete s forenzní policií. - Ne, tam...
Pamatuju si jednu situaci, kdy byla nahlášená bomba ve vlaku z Říma do Milána,
ale nakonec to ani nebyla pravda. To bylo to největší vzrůšo, co jsme tam měli.
Když jste našel toho špačka, jak jste se cítil?
Úžasně. Ten moment... Byly to vážně silné emoce.
A navzdory tomu jste se dokázal logicky rozhodnout
zanechat tam svůj nejdůležitější nález?
- Ano. - Byl někdo v základním táboře?
- Co tím myslíte? - Jestli vás někdo viděl vzít si nástroje.
- Ne. Tedy, já... Nevím. Nemyslím. - Vy nevíte? Nemyslíte si to?
Nejspíš ne.
Ne. Na seznamu prokurátorky není ani jediný svědek, který by to mohl potvrdit.
Protože se to nikdy nestalo?
- Cože? „Nikdy nestalo?“ To tvrdíte vy! - Ano.
Odpovězte mi.
Sebral jste ten důkaz správně?
- Ano. - A znal jste správný způsob?
- Jak to myslíte? - Znal jste ho? Věděl jste, jak na to?
- Ano, já... Viděl jsem ho. - Od koho? Kdy? Ve filmech?
- Ve filmech? - Doktore, tento důkaz je esenciální.
Co tím chcete naznačit?
- Skutečnost, že pan Andreoli lže. - Jak to můžete říct?
- To je velmi závažné obvinění. - Ale lež je ještě závažnější.
Možná se vám bude lépe odpovídat, když se budu ptát jen já.
Superintendante Andreoli,
sebral jste důkaz správně? Vložil jste ho sterilními rukavicemi do plastového sáčku?
Odpovězte mi. Podruhé se už ptát nebudu.
Ne, vzal jsem ho rukama. Ale jen na moment. Pak jsem ho vrátil nazpátek.
- Chtěl jsem si ověřit značku cigarety. - Tak ověřit?
Ano. Pak jsem si šel pro rukavice.
- A pak jsem ho dal do sáčku. - Je vážně náročné
pokračovat ve výslechu. Víte proč? Nechci naznačovat věci, které zní logicky...
- Pak to nedělejte. - Ne, jen spekuluju.
Nicméně, jelikož byl pan Andreoli přítomen u výslechu Lindy Monacové,
mohl si snadno vzít nějaký nedopalek a umístit ho, kam chtěl.
- Ale to není pravda! - Omluvte se, pane obhájce!
A komu? Vašemu kolegovi, který lhal soudu
o důkazu, který mění naprosto vše?
- To vy byste se měl omluvit. - Skončil jste, doktore Barone?
Ano, ctihodnosti. Děkuji.
Čau.
- Čekám už půl hodinu. - Já vím. Novináři. Něco nového?
Na Tomeie jsme připravení. Za chvíli mu končí směna.
Tak jedeme. Umyj to auto někdy. Je špinavý.
No a?
Sjel ses heřmánkem? Jsi pomalejší než obvykle, hergot.
Zvoral jsem to, vím to.
Ale tak moc ti na tom záleželo, neměl jsem odvahu...
ti hned říct pravdu.
O svojí chybě.
Dnes jsem chtěl vše potvrdit,
ale když se mě zeptal Ventura, tak...
Nevím. Víš, jaký je. Je...
Jeho obličej je...
- Řekni něco, prosím. To ticho... - Jsi suspendovaný.
- Ne... - Na neurčito. Nedal jsi mi na výběr.
Měl jsi mi hned říct pravdu.
Ale jdi, Eleno. Prosím, ne...
Moje chyba. Neměla jsem ti věřit.
Chce tě vidět Furlanová.
Dobře.
Nemůžu tomu uvěřit. Hlavní důkaz je fuč. Byla to tvoje zodpovědnost, Eleno.
Je tvůj podřízený. Měla jsi to zkontrolovat.
- Udělal chybu. Měl mi to říct, ale... - Ale co?
Pustil se do něj. Věděl to!
Perfektní. Takže tu máme nejspíš krysu.
Co je to s tebou? Už nejsi jako dřív.
- O čem to mluvíš? - Mám takový pocit od začátku.
Od doby, co jsi chtěla zpátky případ. Měla jsem pravdu. Řekl mi to tvůj otec.
- Cože? - Že ti není dobře.
Že jsi jiná, že jsi přišla o rozum.
Zavolal mi. Dělá si velké starosti o tvé zdraví. O tvou práci.
Ale mně nic není. A nic o mně neví. Možná
že měl na mysli moje manželství, ale to je už lepší.
Vážně.
Podívej se na mě.
Nic mi není.
- Zdravím. - Dobrý den.
Jak se opovažuješ? Jak si dovoluješ zavolat Furlanové?
- Musel jsem tě nějak zastavit. - Ničeho se neštítíš, co?
- Strážce zákona! - Tím bys měla být taky.
- Jsem její matka. - Dávno ses rozhodla, že nejsi.
Vždyť mi bylo 18!
Měla jsem takový strach. Stefano taky. A tys tu nebyl.
- Nemohla jsem o tom mluvit. - Nechal jsem to na tobě.
Ne, nechal jsi mě samotnou. Tak to udělej i teď. Nepleť se mi do života!
Tamhle je.
Je to jen tvoje.
Mobil je určitě čistej?
- Co myslíš? - Ptám se...
- Samozřejmě. - Tak odpověz.
- Urazils mě. - Bože můj...
Schválně, kam tenhle kámen dopadne.
Víš, že mi jdou skvěle přízvuky? Schválně. Zkus mě.
- Apulie. - Jaká provincie?
- Lecce. - „Daje.“
- Prosím? - Vím, co jsi udělal.
Kdo je tam?
Haló?
Vyšiluje.
- Viděl mě? - Ne, neviděl.
V celým domě má štěnice. Máme napíchlej jeho telefon.
Tak uvidíme.
- Nevím, kdo to byl! - Ale co ti říkal?
- Jen tohle a pak zavěsil, kurva! - Kam jdeš? Vrať se!
- Jeho matka? - Bolí mě hlava!
- Nech mě, nemůžu s tebou myslet! - Přestaň pořád fňukat. To je furt dokola.
Pokaždý ten stejnej příběh.
Má s tím něco společnýho.
A jeho matka to ví.
- Hej! Dobrá práce, zvuk je perfektní. - Deset let u policie se vyplatilo.
- Dál ho odposlouchávej. - Jo.
Mimochodem, znělo to, že jsi z Kalábrie, ne Apulie.
- Copak ty se vyznáš v přízvucích? - Řekl jsi „daje“.
Vždycky necháš otevřené dveře.
Tohle jsme my.
Je tu chladno.
- To se ti podařilo. - Myslíš chovat se jako blbec?
Nakonec jsi vyhrál, ne?
A myslím, že se ti to líbilo.
- Umíš dobře prodávat. - Já vím.
- Vypadá to, že chceš přesvědčit i sebe. - Teď se jako blbec chováš.
- Nechtěl jsem z té restaurace tak utéct. - Ne?
Jde o něco jiného.
Táta měl dřív podnik.
Zbankrotoval.
- To mě mrzí. - Nebyla to jeho chyba. Zažalovali stát.
A oprávněně. Ale co na tom záleží, když má člověk pravdu?
Viděl jsem, jak byli rodiče zoufalí a jak to bylo soudcům u řiti. Jsou kasta.
Jeden sráč chrání druhýho. Používají slova jako „spravedlnost“...
a poctivého muže připraví o všechno.
- To proto jsem právník. - Dobrý důvod.
Ahoj.
Na co myslíš?
Co tu dělám?
To, co děláš u soudu...
Smyslem soudu je napravit něco, co se pokazilo, nemám pravdu?
Zde jsou detaily účtu, kam byly převedeny peníze,
a seznam pacientů čekajících na transplantaci.
Vaše sestra je teď na prvním místě, už si nemusíte dělat starosti.
Ráda bych se na něco zeptala. Jak jste se dozvěděl o mé sestře?
Někdo mi to řekl.
Stejně jako Andreoli řekl vám o své chybě.
Ale u soudu jste řekl i něco dalšího. Obvinil jste ho z nastrčení důkazu.
Řekněme, že to jsem si přidal.
Zachránila jste život svému blízkému. Můžete jít domů s čistým svědomím.
To mě musíte naučit.
Už mě znovu nekontaktujte.
Hej. Tvoje kamarádka se na tebe vykašlala?
Neměla hlad.
Ta večeře...
jak jsme se poprvé potkali.
Pamatuješ si na ni?
- Ne. - Měla jsi na sobě...
tmavě rudé šaty s odhalenými zády.
Seděla jsi vedle Claudia.
Víš, co jsem si řekl?
„Proč on, a ne já?“
Dlouho jsem tě pozoroval, Lindo.
Sice z dálky, ale pozoroval.
Dobře jsi to skryl.
Vážně sis toho nikdy nevšimla?
Trochu ano.
- Takže? - Jsem tvůj zástupce.
Ale je zbytečné pokračovat v předstírání, že jsi obyčejná klientka.
A kvůli tomu jsi smutný?
Přimělo mě to jít za hranice toho, co jsem kdy chtěl udělat.
Udělal jsem to pro tebe.
Překlad titulků: Jakub Doležal